ארפכשד כתב:והנה יש לתמוה מאי נפק"מ והא מאי דהוה הוה ונראה לבאר דהרי זה בא ללמוד ונמצא מלמד שאף אותם הלבושים לבנים ואומרים תורה בג' סעודות אפשר ואפשר שעשו הם.בקרו טלה כתב:שיח שרפי קודש - פרשת תולדות
ויהי עשו איש יודע ציד איש שדה. בשם הה"ק הרר"ב מפרשיסחא זי"ע שאל תחשבו שעשו הי' נראה כאיכר מגושם אלא הי' לבוש לבנים ואומר תורה בג' סעודות, ואיתא במדרשות (ירושלמי נדרים פ"ג ה"ח) שלעתיד יבוא עשו וישב בראש כולם ואין מוחה בידו עד שיבא הקב"ה ובעצמו ישליכהו לחוץ, ואם בעוה"ב שהוא כולו אמת נסתר רשעתו מכש"כ בעוה"ז שהוא כולו מלא שקרים עאכו"כ:
נוטר הכרמים כתב:וכבר שאל אחד התלמידים את הגאון רבי אייזיק שר מה חידש רבינו בענין עשו שלכאורה זה אחרת מן המקובל, וענה לו לא חדשתי אלא דבר אחד עד היום חשבו שעשו זה אחד קיבוצניק עם מכנסים קצרות ביד אחת מחזיק כלב, ובידו השניה איזה כלי משחית, ואני חדשתי שלפי ההסבר שלי יכול להיות שעשו הרשע זה אני ואתה. [ובשם האדמו"ר מקוצק מטים לומר שעשו לא הי' לבוש ככפרי אוקראיני אלא הלך בבגדי שיראים לבנים ונהג כאדמו"ר].
(הקדמה לספר ציון בימים מאת הרב יוסף צבי וינר שליט"א על פרק ערבי פסחים).
יצג כתב:ראו כאן:
עושה חדשות כתב:ואגב הדיון הארוך מהו עיקר חטאו של עשיו לפי המפו' בתושב"כ, ראיתי להעיר בזה הערה.
דהנה בתושב"כ מפורש 'ויבז את הבכורה', ואולי ראוי להבין מזה ששורש לכל רשעותו היה זה שבז לעבודת ה' בביהמ"ק וכו' ולא כיבד כראוי את הראוי לכבד.
וא"כ יש לנו ביאור נפלא בד' הנביא מלאכי, הפטרת פ' תולדות.
כתיב שם "הלוא אח עשו ליעקב נאם ה' ואהב את יעקב ואת עשו שנאתי וכו' בן יכבד אב ועבד אדניו ואם אב אני איה כבודי וכו' לכם הכהנים בוזי שמי ואמרתם במה בזינו את שמך מגישים על מזבחי לחם מגאל ואמרתם במה גאלנוך באמרכם שלחן ה' נבזה הוא וכו' הקריבהו נא לפחתך הירצך או הישא פניך וכו' כי ממזרח שמש ועד מבואו גדול שמי בגוים וכו' ואתם מחללים אותו באמרכם שלחן אדני מגאל הוא וניבו נבזה אכלו וכו' אם לא תשימו על לב לתת כבוד לשמי וכו' ושלחתי בכם את המארה וארותי את ברכותיכם".
הרי לנו תוכחה בעניני כבוד וביזיון, על הכהנים בוזי העבודה בביהמ"ק, להוכיחם על אי נתינת כבוד לשם ה' כראוי,
ומהי ההקדמה לכל זה? החילוק בין אהבת יעקב לשנאת עשיו!
ומהו העונש המותרה? וארותי את ברכותיכם! דהיינו (לכאו') הברכות שנטל יעקב מעשיו.
ישבב הסופר כתב:אל יחר לכם ואדברה אך הפעם, יפה דרשו מוסרי התורה שבישיבת כנס"י ובנותיה על עשיו שהיה איש צדיק וכל אשמתו היתה בדקה מן הדקה, ומי לנו גדול מיצחק אבינו שאהבו. אבל לגופו של ענין אין דברי חז"ל יוצאין מידי פשוטן. ולפיכך, ננקוט בדבריהם ז"ל שאמרו שעשיו הרשע היה צד נשים מתחת יד בעליהן, ושהוסיף רשעה על כדי רשעתו במספר.
ומעודי תמהתי על מנהגם של בעלי המוסר שבדורנו שייגעו תמיד להצדיק את הרשע כעשיו לבן ובלעם, ולהסביר גדולות ונצורות בשיטתם ובמה טעו, ומאידך תמיד יבארו חטאות הישרים ואיפה היתה תביעה כלשהיא על אברהם, ובמה טעו השבטים על מכרם בכסף צדיק ח"ו, ומה היתה חטאו של משרע"ה רח"ל וכדומה. למה יחליף רע בטוב וטוב ברע ולמה ימירנו?
עושה חדשות כתב:ואגב הדיון הארוך מהו עיקר חטאו של עשיו לפי המפו' בתושב"כ, ראיתי להעיר בזה הערה.
דהנה בתושב"כ מפורש 'ויבז את הבכורה', ואולי ראוי להבין מזה ששורש לכל רשעותו היה זה שבז לעבודת ה' בביהמ"ק וכו' ולא כיבד כראוי את הראוי לכבד.
וא"כ יש לנו ביאור נפלא בד' הנביא מלאכי, הפטרת פ' תולדות.
כתיב שם "הלוא אח עשו ליעקב נאם ה' ואהב את יעקב ואת עשו שנאתי וכו' בן יכבד אב ועבד אדניו ואם אב אני איה כבודי וכו' לכם הכהנים בוזי שמי ואמרתם במה בזינו את שמך מגישים על מזבחי לחם מגאל ואמרתם במה גאלנוך באמרכם שלחן ה' נבזה הוא וכו' הקריבהו נא לפחתך הירצך או הישא פניך וכו' כי ממזרח שמש ועד מבואו גדול שמי בגוים וכו' ואתם מחללים אותו באמרכם שלחן אדני מגאל הוא וניבו נבזה אכלו וכו' אם לא תשימו על לב לתת כבוד לשמי וכו' ושלחתי בכם את המארה וארותי את ברכותיכם".
הרי לנו תוכחה בעניני כבוד וביזיון, על הכהנים בוזי העבודה בביהמ"ק, להוכיחם על אי נתינת כבוד לשם ה' כראוי,
ומהי ההקדמה לכל זה? החילוק בין אהבת יעקב לשנאת עשיו!
ומהו העונש המותרה? וארותי את ברכותיכם! דהיינו (לכאו') הברכות שנטל יעקב מעשיו.
יופי לך מזבח
במתני' סוכה פ"ד מ"ה: מצות ערבה כיצד... ואותו היום מקיפין את המזבח שבע פעמים, בשעת פטירתן מה הן אומרים יופי לך מזבח יופי לך מזבח, ועי' רש"י.
ונראה עוד בדרך דרוש, דישנו מטבע יופי מיוחד במזבח שמשמש להקרבת הקרבנות, ראה רש"י בפי' לשה"ש (ד, א) דמפרש הפס' הנך יפה רעיתי על הקרבת הקרבנות, וכ"ה בתרגום שם.
ונראה שענין היופי נעוץ דווקא בכך שנראה לעין בשר כאילו יש כאן לכלוך של קרביים ודם וכיו"ב, ומ"מ כיון שהוא של מצוה וכבוד שמים אין לך יופי גדול מזה. וראה פסחים סה, ב: שבח הוא לזרעו של אהרן שילכו עד ארכובותיהם בדם. ובפסחים נז, א מובא מעשה נורא בעונשו של יששכר איש כפר ברקאי שהיה כורך את ידיו בשיראין.
ועי' לשון רש"י בפירושו ליחזקאל (לה, ו) על עשו הרשע: אם לא דם שנאת - בזית את הבכורה שעבודתי היתה מסורה להם, ושנאת להיות מלכלך עצמך בדם עבודתי.
ובבראשית רבה (פרשת תולדות פרשה סג ), מה ראה אבינו יעקב שנתן נפשו על הבכורה, דתנינן עד שלא הוקם המשכן היו הבמות מותרות ועבודה בבכורים, משהוקם המשכן נאסרו הבמות ועבודה בכהנים אמר יהי' רשע זה עומד ומקריב לפיכך נתן נפשו על הבכורה, הה"ד (יחזקאל לה) כי לדם אעשך ודם ירדפך אם לא דם שנאת ודם ירדפך, ועשו הוא שונא את הדם ר' שמואל בר נחמן אמר זה דם בכורה וקרבנות... רבי הונא אמר זה דם הקרבנות שהוא קרוי ברכה, היך מה ד"א מזבח אדמה תעשה לי.
ישבב הסופר כתב:ומעודי תמהתי על מנהגם של בעלי המוסר שבדורנו שייגעו תמיד להצדיק את הרשע כעשיו לבן ובלעם, ולהסביר גדולות ונצורות בשיטתם ובמה טעו, ומאידך תמיד יבארו חטאות הישרים ואיפה היתה תביעה כלשהיא על אברהם, ובמה טעו השבטים על מכרם בכסף צדיק ח"ו, ומה היתה חטאו של משרע"ה רח"ל וכדומה. למה יחליף רע בטוב וטוב ברע ולמה ימירנו?
גוראריה כתב:כיון שנגע כב' בנקודה זו אעיר ואומר: בספרי איז'ביצא ור' צדוק יש הסתכלות עילאית על זמרי בן סלוא ושכמותו, הרבה מעבר למה שהראי"ה ייחס לתהליך שבו לשיטתו החלוצים - מרצונם או שלא מרצונם - היו שותפים לו.
על מה א"כ יצא הקצף?
כי אם כשזמרי הלך עם המדינית היה נעמד מישהו להסביר את כוונותיו, אזי אוי היה לו ואבוי...
כלומר, הבעיה היא לא ההסתכלות עצמה אלא האמירה של הדברים בשעת מעשה שנותנת יד לפושעים. זה הכל.
ואם ניתן לומר, זה כבר שייך לחלק תמימותו של הראי"ה זצ"ל.
תמהני איך לא הוזכר כאן הוורט של הרבי ר' אלימלך:
"בסודם אל תבוא נפשי ובקהלם אל תחד כבודי"
וברש"י - "בסודם" זהו מעשה זמרי "ובקהלם" זהו מעשה קורח
והנה "בקהלם" רומז לקורח ע"ש הקרא "ויקהלו על משה ועל אהרן" אבל לא ברור למה "בסודם" רומז על זמרי
(ויש בחז"ל גם גירסא שונה, וכמדומה המהרש"א (?) עומד על זה ואכמ"ל)
אלא שידע יעקב שעל מעשה זמרי יספרו שעשה כן 'על פי סוד'...
ועוד אחד טוב בנושא:
הגרח"י שרייבר מוסר בישיבתו ביום שבת אחה"צ שיעורי חומש נפלאים מתוקים מדבש
בין הדברים הוא עוסק להסביר על דרך דבריו הנ"ל של האיזביצאי ועל דרך דברי האריז"ל 'צדיק כתמר יפרח ס"ת קורח' ועוד כהנה
בכל פעם שיש התנגשות בין צדיק לרשע הוא מסביר את ההוא אמינא והאיפכא מסתברא, מה הטענה של ישמעאל, למה לעשיו היה מגיע את הברכות, ואיך קורח בעצם צדק בטענת החלוקה של בני לוי וכו' וכו' וכו'
עד שפעם קרא אחד מתלמידיו בתום שיעור על יעקב ועשיו: עשיו הלא היה הבכור והראוי והמוחזק וכו', ויעקב רק "לקח" לו [עידנתי. לש"ד], איך זה שדווקא יעקב זכה שרבינו קורח יצא מחלציו?...
[/quote]לעומקו של דבר כתב:ועוד אחד טוב בנושא:
הגרח"י שרייבר מוסר בישיבתו ביום שבת אחה"צ שיעורי חומש נפלאים מתוקים מדבש
בין הדברים הוא עוסק להסביר על דרך דבריו הנ"ל של האיזביצאי ועל דרך דברי האריז"ל 'צדיק כתמר יפרח ס"ת קורח' ועוד כהנה
בכל פעם שיש התנגשות בין צדיק לרשע הוא מסביר את ההוא אמינא והאיפכא מסתברא, מה הטענה של ישמעאל, למה לעשיו היה מגיע את הברכות, ואיך קורח בעצם צדק בטענת החלוקה של בני לוי וכו' וכו' וכו'
עד שפעם קרא אחד מתלמידיו בתום שיעור על יעקב ועשיו: עשיו הלא היה הבכור והראוי והמוחזק וכו', ויעקב רק "לקח" לו [עידנתי. לש"ד], איך זה שדווקא יעקב זכה שרבינו קורח יצא מחלציו?...
מן השורה כתב:הנה כל חז"ל כמעט שנביא על העבירות של עשיו, אפשר למצוא בהם מצוות רבות, רק מבא התורה הצרוף מגדיר אותו בלשון כנשמע עבירה גסה.
אבל מה נעשה למדרש תנחומא פ' ויצא, שהיו אומרים גדולה [לאה] לגדול [עשיו] והיתה לאה יוצאת לפרשת דרכים ושואלת מה מעשהו של עשיו, והיו אומרים לה שיושב בפ' דרכים ומלסטם את הבריות וצד נשים וכו' וכו', והיתה בוכה.
הנה ה"עולם" דיבר עליו עבירות גמורות, שכל אדם בן הדור ההוא היה מואס בהם, ולאה היתה ממררת בבכי בגלל גורלה המר.
ואם דודנו ר' עשיו היה צדיק כ"כ גדול, למה הבריות הוציאו עליו כזה שם רע?
יהושע מונדשיין כתב:הא דעשיו ישראל מומר, בקידושין דף יח ריש ע"א.
ועל כן קראו התלמוד לעשו "ישראל מומר", וכדאיתא בפרק קמא דקדושין (קידושין יח א) בשמעתא דנכרי יורש את אביו דבר תורה, לפי שהיה מזרע האבות ולא הלך בדרכיהם.
ארפכשד כתב:נראה לבאר דהרי זה בא ללמד, שאף אותם הלבושים לבנים ואומרים תורה בג' סעודות אפשר ואפשר שעשו הם.בקרו טלה כתב:שיח שרפי קודש פרשת תולדות: ויהי עשו איש יודע ציד איש שדה. בשם הה"ק הרר"ב מפרשיסחא זי"ע שאל תחשבו שעשו הי' נראה כאיכר מגושם אלא הי' לבוש לבנים ואומר תורה בג' סעודות.
יָתֵב רַבִּי יוֹחָנָן וְקָא דָרֵשׁ: עָתִיד הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא לְהָבִיא אֲבָנִים טוֹבוֹת וּמַרְגָּלִיּוֹת שֶׁהֵן שְׁלשִׁים עַל שְׁלשִׁים אַמּוֹת, וְחוֹקֵק בָּהֶם עֶשֶׂר בְּרוּם עֶשְׂרִים וּמַעֲמִידָן בְּשַׁעֲרֵי יְרוּשָׁלַיִם, שֶׁנֶּאֱמַר 'וְשַׂמְתִּי כַּדְכֹד שִׁמְשֹׁתַיִךְ וּשְׁעָרַיִךְ לְאַבְנֵי אֶקְדָּח' וְגוֹמֵר. לִגְלֵג עָלָיו אוֹתוֹ תַּלְמִיד, אָמַר: הַשְׁתָּא כְּבֵיעֲתָא דְצִלְצְלָא לָא מַשְׁכְּחִינַן, כֻּלֵּי הַאי מַשְׁכְּחִינַן. לְיָמִים הִפְלִיגָה סְפִינָתוֹ בַּיָּם, חֲזִינְהוּ לְמַלְאֲכֵי הַשָּׁרֵת דְּקָא מְנַסְּרִי אֲבָנִים טוֹבוֹת וּמַרְגָּלִיּוֹת. אֲמַר לְהוּ: הָנֵי לְמַאן? אָמְרִי: עָתִיד הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא לְהַעֲמִידָן בְּשַׁעֲרֵי יְרוּשָׁלַיִם. כִּי הֲדַר אַשְׁכְּחֵהּ לְרַבִּי יוֹחָנָן דְּיָתֵב וְקָא דָרֵשׁ, אֲמַר לֵהּ: רַבִּי, דְּרשׁ, וּלְךָ נָאֶה לִדְרשׁ, כְּשֵׁם שֶׁאָמַרְתָּ כָּךְ רָאִיתִי. אָמַר לוֹ: רֵיקָה! אִם לֹא רָאִיתָ לֹא הֶאֱמַנְתָּ, מְלַגְלֵג עַל דִּבְרֵי חֲכָמִים אַתָּה. יְהַב בֵּהּ עֵינֵהּ וַעֲשָׂאוֹ גַּל שֶׁל עֲצָמוֹת.
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 36 אורחים