כשם שמכריזים בת פלוני לפוני, כך מלמדים את האדם לפני לידתו את כל התורה כולה. וכל ימי חייו הוא צריך לחפש את בת זוגו את כוחותיו הרוחניים הוא צריך להשקיע בתוך חלקו בתורה, וע"י כך להוליד את פירותיו הרוחניים שהם תלמידים, חדושי תורה ומצוות, ולדות רוחניים. את כל כוחותיו צריך האדם להשקיע בתוך ביתו, ובתוך חלקו, עפ"י התכלית אליה הוא נוצר.
מבוארים כאן ג' דרגות (עיין במהרל בנתיב התורה שהאריך בזאת). א. המלמד את בן חבירו כאילו עשאו – וזה כפשוטו שנתן לו חיים ומציאות. ב. כאילו עשאם לדברי תורה – דהיינו השם של דברי תורה לא נגמר עד שנתגלו לאדם הלומד אותם. מבואר כאן להדיא שאין למוד לאחר –עובדה העומדת מחוץ לדברי תורה הנלמדים, אלא עצם הלמוד וההעברה של הד"ת לאחר יש עליהם שם של דברי תורה, כאילו עשאם לד"ת זהו הגמר של הדברי תורה לחול עליהם שם תורה בשלימות. הלמוד לאחר. והביאור, כפי שנכתב לעיל, שהרי החפצא של תורה היא להתגלות למקבלי התורה, ולכן העברה לתלמיד של ד"ת הידועים כבר לרב – קרויה תורה. ג. כאילו עשאו לעצמו - וזה כולל את שני הדברים הקודמים, אלא שנוסף פה עוד ענין שהעשיה של דברי תורה חלה במלמד. דהיינו הד"ת שלו אין להם השלמה אם הם אינם במדרגה של תורה חסד – של התפשטות החוצה, ואף שהם כבר נמצאים אצלו אך כיון שלא נתגלו עדיין לאחר הרי שחסר בד"ת שלו, וחסר במקבל תורה שבו.
אפשר כתב:הפשוט בפשטותו כתב:והרב 'אפשר', נא ונא להיזהר בכבודו של מי שבגיל 10 לערך ידע את מה שאתה עתיד לדעת בגיל 120.. לא מדובר כאן בתופעה, מדובר כאן במשהו חריג במינו, משהו שאין לו אח ורע! בעובדות ובידיעות קצת קשה כנראה לפרוך אותו, הוא מהיחידים בדור שכשאתה שומע ממנו וקשה לך קושיא חזקה או מידיעה וכדו' אתה לא יכול לומר ולחשוב שהוא טעה, אלא ברור שהחסרון בשואל!! כל רז לא אניס ליה, בחז"ל, בראשונים, בהיסטוריה ובהכל!
קצת זהירות בכבוד תלמידי חכמים מהיחידים בדור! גם את ב'יתד' לא היה עליו כותרת ראשית ולא שמעת עליו יום יום בחיי חיותו.. כנראה שהצליח בזה...
א. נזהרתי ביותר על כבודו.
ב. תודה על הברכה לאריכות ימים.
ג. כל דבריך הם בסתירה מפורשת נגד מה שר' משה אומר שם, שבתורה אין כזה דבר להיכנע לתכתיב אף למי שגדול ממך לאין ערוך, אדרבה יש להביע הדעה הנגדית, ולכן כתבתי השגתי הענינית לדבריו, ואף אם הוא גדול לאין ערוך נגדי, אי"ז אלא כמו שהוא דיבר על החזו"א שחולק על המג"א.
ד. ההבדל ביני לבין הגר"מ הוא הרבה יותר קטן מההבדל בינו לבין החזו"א ובן בנו של ק"ו לגבי החפץ חיים [ובאמירתי זו לא נדבק בי שמץ גאוה, וגם לא מיעטתי במשהו מכבודו], וא"כ כמו שהוא היה משוחרר כלפי החזו"א והמשנ"ב, כך בהתאם.
וסליחה על שהוכרחתי לחלוק גם עליכם, אם כי מסתמא לא הגעתי לשמינית שבשמינית ממך.
אפשר כתב:בענין מה שאמר כמעט על גבול הזלזול בגדלותו של המשנ"ב, והביא שהוא לא כתב אפילו תשובה אחת לרפואה בשום ענין להלכה, [סתם עובדתית זה לא נכון יש תשובות להלכה], ואילו הרוגוצובער כתב לאלפים, אבל הלכתא כהמשנ"ב וכו', והאריך.
אז שלום רב, יש שני סוגי לומדים, יש לומדים לעומק ויש לרוחב, יש ת"ח גם בזמנים הקדמונים, שלמדו מקצוע מקצוע, ולא למדו כל התורה ירושלמי תוספתא וכו', והעולם נהנה משניהם. וזה לא מגרע אחד מהשני, ונאמר כך, המשנ"ב הרי כתב על סימן לב עד סימן לו בחצי שנה, וכמש"כ אחד מהמסכימים, בחצי שנה זו למד האור שמח מסתמא פעמיים ש"ס בבלי, ופ"א ירושלמי ויישב מאתיים רמבם קשים, אבל לאחר החצי שנה, אם היה הולך ומדבר עם הח"ח על הלכות תפילין, אף שיודע כל דברי חזל, ומסתמא כל דברי התוס', זה לא היה עומד לו ביום הפקודה, ופשוט שהיה יוצא בבזיונות מעם הח"ח לענין הל' תפילין.
וכמובן שצריך שלימות מסויימת מקודם, א,א להיות ע"ה מוחלט וללמוד מקצוע מקצוע, אלא דרוש בקיאות מינימילית בכל התורה, שבזה אין חולק שהח"ח היה שולט היטב כמבואר מכל ספריו, אבל אח"כ הח"ח הקדיש שלשים שנה לערך למפעל משנ"ב ואולי עוד כעשר שנים לשאר ספריו כח"ח ואהבת חסד. אבל אח"כ לא הייתי ממליץ לבוא ולהתווכח עמו, כי דבריו חוצבו מתוך הסלע, משא"כ שאר הגאונים שאמנם למדו כל התורה עשרות פעמים, וראשם עף מענין לענין קל כנשר, אבל הרבה פעמים זה לא החזיק אפילו מים. [ואפשר שיש גם חילוק כשרון בין הח"ח לאו"ש, אבל זה ממש לא משנה כ"כ].
ואפשר שאילו הח"ח לא היה ממוקד כ"כ על טובת הדור והציבור, אפשר שהיה לומד בצורה של האו"ש ואז היה עולה עליו פי אלף, מאן יימר שלא התמיד ויגע יותר ממנו [מה שאמר ר' משה שהאו"ש יגע בתורה יותר מהח"ח, זאת מנין לו, הח"ח היה שיא העיון, וכמו שמספר בנו בספרו, שלפעמים לא היה רשאי לעיין מרוב עיון ע"פ הרופא, וגם ידוע שהדיבוק קראו התנא הגדול שזה מעיד על התמדתו].
ועכ"פ העולה מזה, שתשובות להלכה אכן שולחים למי שיכול לענות כמין ימא לטיגנא וחסר לו רק העט, ולא הספרים, וכהאו"ש ורוגוצובער, אבל לקבוע הלכות לדורות מאן יימר?
הנתיבות הוא מהיחידים שממש כיסו כל התורה וזכה להיות הלכה כמותו בכ"מ [חוץ מחושן משפט בבני ברק וכידוע], וכן החזו"א והט"ז וב"ח, חוץ מהם רוב רובם של חכמי ישראל שזכו שיקבעו הלכה כמותם, [לאו דווקא הלכה כמותם, כוונתי שצריך להתחשב בדעתם להלכה], לא הצליחו לכתוב על הרבה, הפרי מגדים לדוגמא היה דעתו לכתוב על המון נושאים אחרים ולגמור על שו"ע ,כמו שמספר בהקדמה, אבל בה המוות והקדימו, וגם הח"ח היה אומר כששאלוהו מה עם יו"ד, שאם יתנו לו עד שלשים שנה הוא יכתוב. ועכ"פ כל החילוק הוא בין אם עסקו לעומק בענינים שלמדו, או ריחפו קצת מענין לענין, ועיקר הדגש היה על לימוד כל התורה.
בן ירושלים כתב:מה שמיחסים את ר' משה לגרי"ז אינו נכון, הוא לא היה מגיע לגרי"ז ור' שמחה היה מגיע לבד. היתה לר' משה אימה ופחד וכבוד ת"ח בצורה מיוחדת במינה כלפי כל גדו"י, אבל אצל הרב מבריסק זה היה בדרגות שלא תתוארנה. הוא מרוב אימה ופחד וכבוד לא יכול היה להיכנס לגרי"ז ובודאי שלא לדבר איתו בלימוד.
לאחר פטירת ה"רב" והחלו לכנות אותו "הגרי"ז" ר' משה לא היה מסוגל לסבול זאת "מה הוא שמן מכונות"? כינוי זה היה בו מן הזלזול בעיניו.
באותה עת עדיין ר' משה לא נכנס לעולמה של מחשבה. רק כשלמד עם ר' בערל שוורצמן נכנסו לעולם הקבלה והמחשבה.
בשעתו, התעוררה התנגדות גדולה אצל המקובלים הליטאיים כמו ר' ישראל אל'ה וינטרויב לרבי מלובביץ על רקע דברים שהתבטא ובהם כביכול ייחס לעצמו הגדרות אלוקיות. ר' משה הטיל כל כובד משקלו בענין, הוא הוכיח שביטויים מעין אלו כבר נאמרו בעבר ע"י גדו"י ועל גדולים. הוא הצליח קצת להנמיך האש.
תבונה1 כתב:ראיתי את הנכתב כאן על האור שמח וכמדומני שדבריך על האור שמח עברו כל גבול של חוצפה.
האם אי פעם התייגעת על סימן באור שמח להבין דבריו עד היסוד?
להגיד שדבריו לא מחזיקים אפילו מים, ולבטל את כל דבריו של אחד מגאוני הדורות שכאילו לא ידע ללמוד סוגיא ביסודיות, ולומר בפרהסיא שכל דבריו הינם עורבא פרח בהינף יד מבטלת זה מעשה חוצפה שלא יתואר.
האם האור שמח לא ידע מהו לימוד יסודי? האם הוא היה חסר שיקול דעת? האם לא היה בעל סברא ישרה? על מה הינך מדבר?
אין לי מושג מי יותר גדול המ"ב או האו"ש ומי היה מנצח את מי אבל זלזולים כאלה שדבריו לא מחזיקים אפילו מים הוא אחד משלבי הרמב"ם בסוף טומאת צרעת.
לא יכולתי לשתוק על בזיון התורה.
גם זו לטובה כתב:עיקרי דברי הרב "אפשר" על המ"ב והחזו"א נכונים.
א' הגם שכמובן היה מעלות לאו"ש והגרח"ע שלא היו למ"ב (וגם בהלכ' תפילין היה להם מעלות שאין למ"ב וכמובן גם להפך) ואכמ"ל.
ר' משה אמר "האו"ש היה נחשב כעמוד התורה והח"ח כעמוד העבודה" הגם שיש בדבריו קצת גוזמה, מ"מ חושבני שכיום המ"ב נחשב עמוד התורה [וכך סבר החזו"א] ויש הרבה להאריך על שינוי הדורות.
ב' החזו"א חולק על הרמ"א יותר בקלות מקודמיו, אולם יש לזה יסוד ושורש בביהמ"ד של הגר"א ותלמידיו, ווכמד' שהגר"ד מקרלין שהיה נחשב עד מאוד בדור שלפני החזו"א, היה חולק ביתר עוז על הקדמונים ועוד פחות עיין ועסק בדברי תורתם של האחרונים.
נ.ב הרב "אפשר" כתב שיש תשובות מהמ"ב, אשמח לדעת איה מקומם.
אפשר כתב:וגם שם סימן פג תשובה להלכה מהחפץ חיים, וכל מי שעוסק בהל' גניזה יודע שזו תשובה יסודית, שהרבה מדיני גניזה של עיתונים וכו' הנהוג בימינו נחתכים ע"פ מכתב זה, ויעויין גם ספר גנזי הקודש בזה.
בן ירושלים כתב:ר' משה סיפר לו שהציעו לו להיות משגיח בפוניבז' אך שמע שהרב שך ניטרל זאת. הוא הגיע בחליצת נעליים לרב שך לקבל נזיפה כי חשש שהוא מקפיד עליו. הרב שך אמר לו שהוא מתנגד לדרך מסירת השמועסים שלו כי זו לא דרך המוסר המקובלת בישיבות. ר' משה השיב שהוא בדרך של הרב דסלר. הרב שך אמר לו שגם הרב דסלר שינה מהדרך המקובלת בישיבות ולדעתו א"א לשנות ולהכניס דרך זו.
עוד הוסיף הרב שך שהוא חושש שבחורים ישימו את עיקר עיונם במחשבה ויזנחו את דרך הלומדעס של ליבון הסוגיה בעיון ולכן זה מסוכן בעיניו.
בן ירושלים כתב:באותה עת עדיין ר' משה לא נכנס לעולמה של מחשבה. רק כשלמד עם ר' בערל שוורצמן נכנסו לעולם הקבלה והמחשבה.
דודי צח כתב:חכמתו או רוח קדשו? - בימים האחרונים טרום 'מלחמת המפרץ' בשנת תשנ"א, אחרי השיעור, ניגשנו אליו יחד עם אחד מראשי הישיבה, לשאול אותו כדת מה לעשות ואיך להכין עצמינו לקראת המלחמה. מי שזוכר, כל הבתים הודבקו ביריעות ניילון ופסי דבק אטום, עם מסכות גדולות ומגושמות בכל פינת חדר. ר' משה אמר, יהיה קצת 'בומבאלאך' [פצצות] ותו לא מידי. אל נא תכערו את עצמכם עם 'גראבע מאסכעס' [מסכות מגושמות]. אך זאת נא תיזהרו, להתרחק מעט מן החלונות, מפני ההדף המסוכן, עד כאן דבריו. הדברים הללו היו נראים כהזויים ממש, ניחא אם היה אומר שלא יהיה שום מלחמה ושום פצצה, נו. אבל הוא כמו זילזל בכל ענין הנשק הכימי - שזה היה האיום העיקרי והכי מדובר ברחוב, כאשר אף אחד לא עלה בדעתו שלבסוף יפלו כאן בארצנו 39 טילי סקאד בעלי חומר נפץ רגיל. זה היה מין חלום שאף אחד לא חשב על הכיוון. כולם דיברו או על נשק כימי או על לא-כלום.
ולבסוף, כדבריו כן היה. שום כימי ופימי, כל האוקונומיקה והיריעות והמסכות התבררו כחג פורים שמח. אך מה שכן היה, פצצות הדף בכל מיני מקומות בארץ, בפרט באיזור המרכז. שבנס ידוע לא הותיר אחריו הרוגים (אולי אחד) - אבל אכן התברר כי הדבר היחיד שהיה ראוי לעשות הוא 'להתרחק מן החלונות' ותו לא מידי.
בכל הארץ, כל מיני באבות עד גדולי הדור, אף אחד לא דיבר בכיוון הזה בכלל. היו כל מיני 'מבטיחים' שונים ומשונים. כנ"ל גם אצל פרשנים למיניהם.
יש לתמוה איך ניתן להמציא אגדות על אירוע לאומי שהיה בימי חיינו אנו, וקשה מדברי הראשונים ז"ל כידוע, וצ"ע.תוכן כתב:אדם אחד נהרג ישירות מהסקאדים והוא היה מחלל שבת מפורסם שהיה מציק לתושבי בני ברק.
ברזילי כתב:יש לתמוה איך ניתן להמציא אגדות על אירוע לאומי שהיה בימי חיינו אנו, וקשה מדברי הראשונים ז"ל כידוע, וצ"ע.תוכן כתב:אדם אחד נהרג ישירות מהסקאדים והוא היה מחלל שבת מפורסם שהיה מציק לתושבי בני ברק.
(במלחמת המפרץ נהרגו שלשה אנשים מפגיעת טיל. עוזיאל פרימן תושב קרית ביאליק, איתן גרונדלנד תושב רמת חן, ושרה משעלי משכונת התקווה. יש להניח שלפחות אחד מהם היה מחלל שבת, כמו רוב תושבי ישראל, אבל מי מהם הוא אותו מציק מפורסם לתושבי בני ברק? בנוסף היו (בערך) שלשה-עשר מקרי חנק כתוצאה משימוש לא תקין במסכה, ועוד כמה עשרות אנשים שהוכרו כנפגעי פעולות איבה כי לקו בליבם בשהותם בחדר האטום וכדומה. כל זה מתועד באתר נפגעי פעולות איבה, עם פרטים מלאים על כל אחד ואחד מן האנשים)
ברזילי כתב:יש לתמוה איך ניתן להמציא אגדות על אירוע לאומי שהיה בימי חיינו אנו, וקשה מדברי הראשונים ז"ל כידוע, וצ"ע.תוכן כתב:אדם אחד נהרג ישירות מהסקאדים והוא היה מחלל שבת מפורסם שהיה מציק לתושבי בני ברק.
(במלחמת המפרץ נהרגו שלשה אנשים מפגיעת טיל. עוזיאל פרימן תושב קרית ביאליק, איתן גרונדלנד תושב רמת חן, ושרה משעלי משכונת התקווה. יש להניח שלפחות אחד מהם היה מחלל שבת, כמו רוב תושבי ישראל, אבל מי מהם הוא אותו מציק מפורסם לתושבי בני ברק? בנוסף היו (בערך) שלשה-עשר מקרי חנק כתוצאה משימוש לא תקין במסכה, ועוד כמה עשרות אנשים שהוכרו כנפגעי פעולות איבה כי לקו בליבם בשהותם בחדר האטום וכדומה. כל זה מתועד באתר נפגעי פעולות איבה, עם פרטים מלאים על כל אחד ואחד מן האנשים)
לעומקו של דבר כתב:וג"כ לעשות צד השווה ר' ירוחם הרב דסלר ור' משה זה קצת מרחיק לכת, לא כן?
אריך כתב:בן ירושלים כתב:ר' משה סיפר לו שהציעו לו להיות משגיח בפוניבז' אך שמע שהרב שך ניטרל זאת. הוא הגיע בחליצת נעליים לרב שך לקבל נזיפה כי חשש שהוא מקפיד עליו. הרב שך אמר לו שהוא מתנגד לדרך מסירת השמועסים שלו כי זו לא דרך המוסר המקובלת בישיבות. ר' משה השיב שהוא בדרך של הרב דסלר. הרב שך אמר לו שגם הרב דסלר שינה מהדרך המקובלת בישיבות ולדעתו א"א לשנות ולהכניס דרך זו.
עוד הוסיף הרב שך שהוא חושש שבחורים ישימו את עיקר עיונם במחשבה ויזנחו את דרך הלומדעס של ליבון הסוגיה בעיון ולכן זה מסוכן בעיניו.
אין זה אלא תימה.
דרך המקובלת בישיבות?!
ר' ירוחם שכל שיחותיו מחשבה שבמחשבה הוא לא דרך מקובלת?! או מהרי"ל בלוך בטלז? ועוד ועוד.
פשוט שלא אמר הרב שך כזה דבר.
הטעם האמיתי הוא השני, שאכן מתקבל על הדעת. אני לא הייתי ממליץ לבחור להשקיע משמעותית בתחום זה. שיבנה את עצמו היטב בשמעתתא קודם לכן. (עם זאת, יש לשקול היטב אם למנוע בכוח מי שבכל זאת נמשך לכך. כי לך תדע מה יהיה התחליף...)
בן עזאי כתב:מודעה על הספד מחר:
תוכן כתב:שמעתי מרבותי שהאו"ש למד י"ח שנים י"ח שעות ליום, וכל הזמן למד כאילו הבית בוער. (כשבית בוער ממהרים להוציא משם כל מה שאפשר בשיא המרץ והזריזות, וכך למד האו"ש.) פירוש הדבר, שהאו"ש היה מפורסם ליגיעו בתורה. לא שמעתי כאלו סיפורים על החפץ חיים, אם כי בודאי כן שמעתי איך שהיה לומד בהתמדה שבת אחרי הסעודה 8-9 שעות ברציפות בלי לקום מהכסא. בזמנו האו"ש היה ידוע כגדול הדור והחפץ חיים לא היה נחשב כמוהו, ויש סיפור מפורסם על יחס האו"ש לח"ח ואכ"מ. רא"ז גורביץ (אביו של הגר"א) אמר, שפשוט שהאו"ש היה יותר גדול מהגר"ח.
אם נניח היה ויכוח על הלכות תפילין בין הח"ח והאו"ש, מי היה מנצח, זאת שאלה תיאורטית עם יותר מדי משתנים, ואני לא חושב שיש איזו שהיא תועלת אפילו לנסות לענות על שאלה זו.
הח"ח זכה ונקבע הלכה כמותו, ולפי מה שלימדונו רבותינו זה קשור לא רק לאיכות ספריו ולרוב יגיעתו, אלא גם לקדושתו וחסידותו.
אריך כתב:לא הבנתי. מה שאתה בעצם אומר שהרב שך אמר דבר שגלוי לכל שאינו נכון?
ביעתא בכותחא כתב:אריך כתב:לא הבנתי. מה שאתה בעצם אומר שהרב שך אמר דבר שגלוי לכל שאינו נכון?
לא לגמרי.
הרב שך החליט כל פעם לאיזה כיוון דעתו נוטה, ובמקום לתלות זאת בעצמו נתלה באותם גדולים מדורות קודמים שדעתו בעניין זה כדעתם.
אגב, בתחום לגמרי אחר, אך קשור למה שנכתב כאן באשכול בנושא הח"ח, הח"ח עושה זאת רבות במשנ"ב.
במקרים רבים במקום לכתוב את הכרעתו, הוא מביא רשימת אחרונים שזאת דעתם ולכן כך פוסק, למרות שבסעיף הבא הוא יכול להתעלם מאותם אחרונים.
אריך כתב:אני מעדיף שלא לחשוב שהרב שך סבר שר' משה זצ"ל לא יודע את העובדה שרבים מהמשגיחים האגדיים של עולם הישיבות טרום השואה היו דומים יותר לר' משה מאשר לשיחות הרב שך, אלא שפשוט לא אמר זאת הרב שך (מאד אופנתי להדביק לרב שך טענה של 'נגד המסורת', וכבר אתה הרגשת שדוקא הוא דוגמה לההיפך).
חבל שמתווכחים על דברים פשוטים, ואחזור שנית: ר' משה זצ"ל דרך בעקבי הרב דסלר ור' ירוחם ומהרי"ל בלוך והאלטר מקלם, שדיברו באופן מרומם ומחשבתי. ואדרבה, למי שהטריח עצמו לשמוע אותו, ולא ניזון משמועות ואגדות, יודע שהרבה מוסר פשוט היה בדבריו. הרבה הכאה על הראש על מידות רעות ועל חיפוש האמת וכו'.
לעומקו של דבר כתב:אריך כתב:אני מעדיף שלא לחשוב שהרב שך סבר שר' משה זצ"ל לא יודע את העובדה שרבים מהמשגיחים האגדיים של עולם הישיבות טרום השואה היו דומים יותר לר' משה מאשר לשיחות הרב שך, אלא שפשוט לא אמר זאת הרב שך (מאד אופנתי להדביק לרב שך טענה של 'נגד המסורת', וכבר אתה הרגשת שדוקא הוא דוגמה לההיפך).
חבל שמתווכחים על דברים פשוטים, ואחזור שנית: ר' משה זצ"ל דרך בעקבי הרב דסלר ור' ירוחם ומהרי"ל בלוך והאלטר מקלם, שדיברו באופן מרומם ומחשבתי. ואדרבה, למי שהטריח עצמו לשמוע אותו, ולא ניזון משמועות ואגדות, יודע שהרבה מוסר פשוט היה בדבריו. הרבה הכאה על הראש על מידות רעות ועל חיפוש האמת וכו'.
עזוב שניה את הסיפור,
אתה מכיר מישהו שחושב שהשיחות של ר' משה זה השיחות של ר' ירוחם? נו באמת.
ירושלים כתב:וכבר אמר החזו"א אפשר למחוק את כל השער הציון ולכתוב במקומו ישראל מאיר הכהן מראדין
במחילה, היכן אמר, וזו מנין
חזור אל “משפחות סופרים וימות עולם”
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 21 אורחים