עקביה כתב:לגבי עין תחת עין, מעניין מאד שבכל מה שקראתי על הנושא [ובראשם מאמרו הגדול והמקיף של הרב משה גרילק, בספרו 'סיני מאז ולתמיד'] אין שום איזכור והתייחסות לכתוב בפרשת שופטים לגבי עדים זוממים (דברים פרק יט, כא): וְלֹא תָחוֹס עֵינֶךָ נֶפֶשׁ בְּנֶפֶשׁ עַיִן בְּעַיִן שֵׁן בְּשֵׁן יָד בְּיָד רֶגֶל בְּרָגֶל:
הלא העדים לא זממו להוציא לנדון עין, אלא לחייבו דמי עין, ומדוע כותבת התורה 'עין בעין' כמו 'נפש בנפש'?
הבאר ההיא כתב:בילדותי שמעתי על זה עפ"י דרשת רז"ל לא תקחו כופר לנפש רוצח אבל לראשי איברים אתה לוקח כופר, שמבואר שבעצם יש כאן חיוב על עצם העין ומשולם תמורתו כופר, וחיוב זה עובר אל העדים זוממים שכמובן גם אצלם ניתן להתקיים בפועל רק בכופר.
עושה חיל כתב:ויש כאן מסר נוקב, מלבד הנפק"מ ההלכתיות המשתלשלות מעומק דין העונש.
כך גם עדים זוממים, אשר רצו להענישו ב'עין תחת עין' - על ידי השתת דמי העין על הצדיק,
עושים להם כאשר זממו, ומשיתים עליהם את הדין המקורי - 'עין תחת עין' אשר מתקיים גם אצלם על ידי השתת דמי הכופר.
עקביה כתב:עושה חיל כתב:ויש כאן מסר נוקב, מלבד הנפק"מ ההלכתיות המשתלשלות מעומק דין העונש.
כך גם עדים זוממים, אשר רצו להענישו ב'עין תחת עין' - על ידי השתת דמי העין על הצדיק,
עושים להם כאשר זממו, ומשיתים עליהם את הדין המקורי - 'עין תחת עין' אשר מתקיים גם אצלם על ידי השתת דמי הכופר.
בשלמא אצל המוציא עין מובן שאמרה תורה 'עין תחת עין' כדי ללמד על חומרת מעשיו ועל מה שראוי היה לבוא עליו, ומכך משתלשלות גם נפק"מ הלכתיות. אבל לגבי העדים כל זה לא שייך, שכן הם לא הוציאו עין.
האם יש נפק"מ להלכה אצל עדים זוממים מכך שכתבה התורה 'עין בעין'?
עושה חיל כתב:שורש החיוב (ללא גזרת הכתוב והגזירה שווה שחייבתנו לקחת כופר) הוא הוצאת העין.
ועל זה קאי ו"ועשיתם לו כאשר זמם".
עושה חיל כתב:הם זממו להוציא עין לצדיק,
עקביה כתב:ידידי היקר, הם לא זממו להוציא עין לאף אחד. הם זממו לחייב ממון את הצדיק. זה הכל.
צופה_ומביט כתב:הם זממו [אילו היתה עדותם מתקבלת] להוציא לו עין, שזה חיובו [אלא שהיה מומר בכופר ממון].
וכך בדיוק אצלם.
[ומה שהם ידעו או לא, חישבנו או לא, לא רלוונטי. הם העידו על מישהו שהוציא עין חברו, ודין תורה אומר שצריך להוציא לו עין, א"כ זה מה שהם זממו לעשות לו. החלק של ההמרה לכופר הוא שלב ב' שמסור לבי"ד (פרוצדורה שקבעה התורה, והיא עניינו של הבי"ד ולא של העדים) ולא מעניינם].
בקיצור, יסוד העניין הוא ההבנה הלמדנית שהתורה לא כתבה כאן מילים סתם, ולא באה רק לומר את חומרת העניין ומה ראוי היה לעשות לו בתור "ראוי" גרידא, אלא שבאמת שורש החיוב הוא להוציא למזיק עין, זהו הצדק האמיתי, אלא שקבעה תורה להמיר בכופר ממון [מסיבות שכתבו הראשונים]. אבל החיוב בשורשו הוא [לא ממון אלא] להוציא למזיק עין, ויש מזה נפק"מ כמו שציינו לעיל.
צופה_ומביט כתב:הם זממו [אילו היתה עדותם מתקבלת] להוציא לו עין, שזה חיובו [אלא שהיה מומר בכופר ממון].
וכך בדיוק אצלם.
[ומה שהם ידעו או לא, חישבנו או לא, לא רלוונטי. הם העידו על מישהו שהוציא עין חברו, ודין תורה אומר שצריך להוציא לו עין, א"כ זה מה שהם זממו לעשות לו. החלק של ההמרה לכופר הוא שלב ב' שמסור לבי"ד (פרוצדורה שקבעה התורה, והיא עניינו של הבי"ד ולא של העדים) ולא מעניינם].
צופה_ומביט כתב:בקיצור, יסוד העניין הוא ההבנה הלמדנית שהתורה לא כתבה כאן מילים סתם, ולא באה רק לומר את חומרת העניין ומה ראוי היה לעשות לו בתור "ראוי" גרידא, אלא שבאמת שורש החיוב הוא להוציא למזיק עין, זהו הצדק האמיתי, אלא שקבעה תורה להמיר בכופר ממון [מסיבות שכתבו הראשונים]. אבל החיוב בשורשו הוא [לא ממון אלא] להוציא למזיק עין, ויש מזה נפק"מ כמו שציינו לעיל.
צופה_ומביט כתב:זה היה נכון אילו הייתי אומר כן מעצמי. במקרה הזה, התורה כתבה במפורש שעונש העדים הוא עין תחת עין, ואתה מקשה קושיה, ואני אומר מה כתוב כאן - שוב, להדיא - בתורה.
אתה מעדיף להישאר בקושיה עצומה על התורה? מעדיף לומר שמה שמסבירים המפרשים על אותו הלשון בדיוק שכתוב בפרשת מזיק - לא מתאים בשופו"א לאומרו כאן וממילא התורה בקושיה? לחיי.
אבל מבחינתי, אחרי שיש לנו יסוד ידוע ומפורסם בסוגיית מוציא עין חברו, ואנו רואים את הלשון הזה בתורה בעדים זוממים, נשאר רק לעשות 1+1, ולהבין שכתוב כאן שעד כדי כך החיוב של המזיק הוא הוצאת עין, עד שגם עדים שהעידו על מישהו שהוציא עין חברו - נמצא שהם זממו להוציא לו עין. ואילו הכופר הוא שלב ב.
ומכל מקום קשה למה לא כתבה התורה בפירוש כסף או דמי עין?
ונראה לי על פי מה שכתב האר"י זצוק"ל
דתורה שבכתב הוא דין מפי הגבורה שמענו (מכות כ"ד ע"א),
ותורה שבעל פה הוא רחמים,
אם כן שורת הדין היה עין ממש,
רק שבפעל פה מיקל מצד הרחמים,
ועל כן לא נכתב בפירוש, והבן.
צופה_ומביט כתב:למה האשכול הזה נמצא ב"עזר אחים"??
עושה חיל כתב:בדברי הרי"ד סולוביצ'יק שהובאו בגיליון [בנספח למאמרו המכונן של הרב קופרמן זצ"ל],
הוא מסביר שהתורה שבכתב זה ה'דינא תקיפא', והתורה שבעל פה, בפועל, זה ה'דינא רפיא'.
זאת אומרת, מבחינת ה'דינא תקיפא' [שזה גם שורש החיוב בתושבע"פ וכלעיל] - הדין הוא 'עין תחת עין'!
דהיינו שבשפת התורה שבכתב זה עדיין 'עין תחת עין', ולכן העדים זוממים גם כן זממו עונש 'עין'.
עושה חיל כתב:להלן דברי ה'שפתי צדיק' - שאין מקרא יוצא מדי פשוטו דקרא עין תחת עין, אולי קאי על לאחר תחיית המתים!
ולכאורה דברים אלו מתיישבים היטב עם הדברים שהבאנו לעיל שהתורה שבכתב היא 'דין'.. וממילא לעתיד לבוא יכול להיות כפי מידת הדין.
צופה_ומביט כתב:[ובזה אולי יש ליישב גם את קושיית הרב עקביה לגבי עדים זוממים היכי משכחת לה נפק"מ מעיקר החיוב].
עקביה כתב:עושה חיל כתב:ויש כאן מסר נוקב, מלבד הנפק"מ ההלכתיות המשתלשלות מעומק דין העונש.
כך גם עדים זוממים, אשר רצו להענישו ב'עין תחת עין' - על ידי השתת דמי העין על הצדיק,
עושים להם כאשר זממו, ומשיתים עליהם את הדין המקורי - 'עין תחת עין' אשר מתקיים גם אצלם על ידי השתת דמי הכופר.
בשלמא אצל המוציא עין מובן שאמרה תורה 'עין תחת עין' כדי ללמד על חומרת מעשיו ועל מה שראוי היה לבוא עליו, ומכך משתלשלות גם נפק"מ הלכתיות. אבל לגבי העדים כל זה לא שייך, שכן הם לא הוציאו עין.
סעדיה כתב:
סעדיה כתב:הג"ר עקביה מק' אמאי עיקר הדין של עדים זוממים הוא הוצאת עין, ולא ממון בעלמא שזהו מה שזממו.
לדברי הקובץ שיעורים מובן מאד, שהרי גדר חיוב עדים זוממים הוא 'חיוב נפל עליהם כמו בירושה מהנידון', וא"כ כיון שהחיוב של הנידון הוא ביסודו 'עין' ולא 'ממון', ממילא ה"ה אצל העדים.
עקביה כתב:סעדיה כתב:הג"ר עקביה מק' אמאי עיקר הדין של עדים זוממים הוא הוצאת עין, ולא ממון בעלמא שזהו מה שזממו.
לדברי הקובץ שיעורים מובן מאד, שהרי גדר חיוב עדים זוממים הוא 'חיוב נפל עליהם כמו בירושה מהנידון', וא"כ כיון שהחיוב של הנידון הוא ביסודו 'עין' ולא 'ממון', ממילא ה"ה אצל העדים.
אם יש נפק"מ הלכתית לדבר זה אצל העדים זוממים, יש לזה מקום. אבל אם לא, לא.
יהושפט כתב:עקביה כתב:סעדיה כתב:הג"ר עקביה מק' אמאי עיקר הדין של עדים זוממים הוא הוצאת עין, ולא ממון בעלמא שזהו מה שזממו.
לדברי הקובץ שיעורים מובן מאד, שהרי גדר חיוב עדים זוממים הוא 'חיוב נפל עליהם כמו בירושה מהנידון', וא"כ כיון שהחיוב של הנידון הוא ביסודו 'עין' ולא 'ממון', ממילא ה"ה אצל העדים.
אם יש נפק"מ הלכתית לדבר זה אצל העדים זוממים, יש לזה מקום. אבל אם לא, לא.
חשבתי נפק"מ אליבא דר"א שעין תחת עין דמי עין המזיק, האם בכה"ג בעד"ז ישלמו שווי עינו של זה שהעידו עליו, שהרי ממון זה באו לחייבו, או שישלמו שווי עיניהם, שהרי התחייבו בהוצאת העין, וכופר הוצאת העין לר"א הוא דמי העין המחויבת הוצאה, ולפי"ז לכאורה גם העדים ישלמו פעמיים, כל אחד כשווי עינו, שהרי אין זה חיוב ממון שמתחלק בין שניהם, אלא כופר עיניהם. ואני בחפזי בחפש"י באוצר לא מצאתי לפו"ר שדנו בזה.
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 6 אורחים