יהושפט כתב:הגרא"י סולובייצ'יק
תודה
יש תמלול?
יהושפט כתב:הגרא"י סולובייצ'יק
הפשוט בפשטותו כתב:יהושפט כתב:הגרא"י סולובייצ'יק
תודה
יש תמלול?
אליסף כתב:אביו היה תלמיד מובהק של ר' ברוך בער משנות סלבודקה
וסבו היה תלמיד מובהק של ר' חיים סולובייציק מוולוזין
וראה בהסכמתו הנדירה והנלהבת של הגרי"ד ס' מירושלים לבן אריה חלק ב'
שלוש דורות (כבר ארבע..) של גדולי תורה
עיינתי ב'הוד צבי' ודן שם בענין הדור דחנוכה איך מסתדר עם הדור מצווה עד שליש - בעצם דן בדברי אביו ב'בן אריה'
והנה הגרי"ז מביא הערה זו מ'אחד הרבנים בארה"ק', והשערתי שכוונתו לרצ"י אדלשטיין.
בהוד צבי מביא ששאלו בנו גרשון בשנת הבר מצווה אם להמשיך אחר הבר מצווה לספור עומר בברכה ודן בזה.
שאלה ידועה אך כנראה הבחור הבר מצווה עמד עליה מעצמו..
יונת אלם כתב:כבר אחרי השבעה לסילוקו של האי גברא רבא זללה"ה וכמעט ואין כותבים כאן. הלא דבר הוא.
יש ב'קול הלשון' הספד שהתקיים אמש ברמת אלחנן, דברים נכוחים וערבים מהגרח"מ אזבנד שליט"א, שפתיים ישק
מחשב מסלול כתב:ישנה חוברת עבה
של דרכי החיזוק בעניני לימוד מוסר
שנתפרסם באזור חג הפסח
דברים מדהימים למישהו יש את הקובץ
גביר כתב:א. בקשה מהרבנים הראשיים [הראי"ה קוק והראשל"צ דאז הרב יעקב מאיר] למתן סרטיפיקט למשפחת אדלשטיין [טבת תרצ"ב, ר"ג היה כנראה מהאחרונים שעוד ראו את הראי"ה פא"פ]
https://rotter.net/User_files/forum/647 ... c7cdcf.pdf
ב. לבקשת הדרכה מר"ג פנו לפני כעשור גם רבני ישיבת שומריה לצעירים, הדריך אותם שהעיקר הוא ללמוד 'ברוגע ובנועם'.
קמצן_קדוש כתב:שיף כתב:האחים הגאונים זצ"ל עם דודם ר' יהודה אלינסון לפני עלותם ארצה
אשמח למקרא על התמונה.
מיהו ר' גרשון?
באמונתו כתב:קמצן_קדוש כתב:שיף כתב:האחים הגאונים זצ"ל עם דודם ר' יהודה אלינסון לפני עלותם ארצה
אשמח למקרא על התמונה.
מיהו ר' גרשון?
השמאלי!
ראה: https://files.dirshu.co.il/images/shono ... stain2.mp4
בעזהי"ת מצורף לגיליון מס' 46
שיחות צבא הלוי
פרשת שלח תשפ"ג
זכרונות ומעשים ודברי תורה מרבינו הגדול מרן ראש הישיבה הגרי"ג אדלשטיין זצוקללה"ה
א.
זכינו וזכה דורינו, שרבינו הגדול מרן ראש הישיבה הגרי"ג אדלשטיין זצוקללה"ה, העמיד אלפי תלמידים במשך כשבעים שנה
בישיבת פוניבז', והרי כל מי שלמד בישיבת פוניבז' מכמה שנים אחר היוסדה ועד היום הוא תלמידו, עד שלדאבונינו נצחו אראלים
את המצוקים, והוא נלקח לבית עולמו בעת הכנת השיעור, כשהוא בן למעלה ממאה שנה, וגם הפיץ יראת שמים ומוסר לאלפים
ורבבות על ידי השיחות של 'דרכי החיזוק'.
וכל השיעורים והשיחות והדיבורים עמו, היו תמיד בנעימות גדולה, ומתוך מידות טובות, ובענות חן, שהיה נעים לשומעם, ולהיות
בקרבתו.
אבל ברצונני לספר מעשה אחד שהוא מעשה חינוכי ממנו, שהיה בשנת תשל"ט, אחר לויית רבינו הגר"ש רוזובסקי זצוקללה"ה.
שהרי כידוע בשעת הלויה הספידוהו מרנן ראשי הישיבה, רבינו הגרא"מ שך זצוקללה"ה, ורבינו הגר"ד פוברסקי זצוקללה"ה.
ובא אלי אחד מהחברים [שהוא ת"ח מופלג], וביקש שאלך עמו ביחד לכבוד מורינו ורבינו הגרי"ג, לארגן הספד נוסף בהיכל הכולל,
ע"י הרמי"ם שבישיבה, דהיינו רבותינו הגרי"ג אדלשטיין הגר"ש ברמן זצוקללה"ה, ויבחלט"א רבינו הגרב"ד פוברסקי שליט"א.
ובאנו אליו ואמר לו אותו חבר, שהבחורים מרגישים שחסר להם הספד של תלמידים של רבינו הגר"ש, שכן בלויה הספידו רק ראשי
הישיבה שהם אינם תלמידים שלו, ועל כן מבקשים שהרמי"ם שהם תלמידי רבינו הגר"ש יספידו, ולכאורה כל אחד מבין וחושב שזו
בקשה מובנת וצודקת.
אך רבינו הג"ר גרשון ענה בזה הלשון "רעדן אוף דראשי ישיבות?" [לדבר על הראשי ישיבות], והיינו שבדיבור היה נשמע כמו טענה
על ההספד של ראשי הישיבה שלא הספידו כמו תלמידים, ואף שהוא דבר פשוט שראשי הישיבה לא היו תלמידי רבינו הגר"ש
רוזובסקי, וממילא לא יתכן שיספידו כמו תלמידים, אבל לא הסכים ללשון שהיה נשמע כעין ביקורת על רבותינו ראשי הישיבה.
ואנחנו קיבלנו זאת כנזיפה, ולא העזנו לומר עוד דבר, וחצי דבר בענין הזה, [ואף שבודאי בלימוד היינו מתווכחים עמו], אלא פשוט
קמנו והלכנו.
ודבר זה היה בשנת תשל"ט, והג"ר גרשון היה אז בן פחות משישים שנה, אבל כך היתה היראת הכבוד שלו כלפי רבותיו ראשי
הישיבה, וכך היתה היראת הכבוד שלנו כלפיו, [לבסוף אכן נתקיים הספד כזה, אבל לא עלי ידי מה שביקשנו].
ב.
וזכורני שבלומדי בישיבה, מו"ר רבינו הג"ר גרשון זצוקללה"ה היה נשאר להבדלה בישיבה , ומיד אחר כך היה אומר למשגיח זצ"ל
'גוט וואך', והיה הולך, והבחורים היו אחר כך עוברים ליד המשגיח לומר 'גוט וואך' , ופעם אחת אמר המשגיח לרבינו הג"ר גרשון,
שלא ילך, כי מצוה לברך יהודי , ונשאר אז.
ג.
ואיתא במסכת ברכות (דף ל"ב ע"ב), "תנו רבנן חסידים הראשונים היו שוהין שעה אחת, ומתפללין שעה אחת, וחוזרין ושוהין שעה
אחת, וכי מאחר ששוהין תשע שעות ביום בתפלה, תורתן היאך משתמרת, ומלאכתן היאך נעשית, אלא מתוך שחסידים הם, תורתם
משתמרת, ומלאכתן מתברכת".
ושמעתי מכבוד מו"ר מרן הג"ר גרשון אדלשטיין זצוקללה"ה, לדקדק שגבי מלאכתן אמרו 'מתברכת', וגבי תורתן אמרו 'משתמרת', ולא
אמרו גבי תורתן, מתברכת, וביאר על פי מה דאיתא במסכת מגילה (דף ו' ע"ב), "ואמר רבי יצחק אם יאמר לך אדם יגעתי ולא מצאתי,
אל תאמין, לא יגעתי ומצאתי, אל תאמין, יגעתי ומצאתי תאמין, הני מילי בדברי תורה, אבל במשא ומתן סייעתא הוא מן שמיא,
ולדברי תורה לא אמרן אלא לחדודי, אבל לאוקמי גירסא סייעתא מן שמיא היא", ופרש"י לאוקמי גירסא. שלא תשתכח ממנו".
ואם כן יש לומר דלענין עיקר הלימוד, אי אפשר לסמוך על סייעתא דשמיא, אלא צריך יגיעה, ורק אחר שלמד כדי שיתקיים בידו, על
זה מהני סייעתא דשמיא, ועל כן חסידים הראשונים כבר למדו ונתייגעו, והסייעתא דשמיא הייתה שתורתם תשתמר.
ד.
ואיתא במסכת נדרים (מ"ט ע"ב), שרבי יהודה אמר שאחר ששותה ד' כוסות של פסח, יש לו כאב ראש עד עצרת, ובירושלמי
(שבת פ"ח ה"א ), הובא ג"כ "ר' יהודה בי ר' אלעאי שתי ארבעתי כסוי דלילי פסחא וחזק רישיה עד חגא", ומשמע עד חג הסוכות.
ומקשים בשם כבוד מו"ר הגר"ש רוזובסקי זצוקללה"ה, למה היה צריך לצער עצמו, והרי היה יכול לשתות יין מגיתו, ומכח זה רצה
לחדש שיין הוא הידור יותר, ומשום הידור זה ציער את עצמו, ואמר לו רבינו הג"ר גרשון זצוקללה"ה, דלא שייך בליל פסח יין מגיתו,
כיון שאין זה זמן גדילת ענבים שהוא בקיץ, וענבים לא היו מתקיימים עד פסח, ומה שיש היום מיץ ענבים שמתקיים גם אחר כך, הוא
דבר חדש, שלא היה ידוע באותם שנים.
ה.
כתב הרמב"ם ב סוף הלכות שכירות, "וכן חייב לעבוד בכל כוחו, שהרי יעקב הצדיק אמר 'כי בכל כחי עבדתי את אביכן', לפיכך נטל
שכר זאת אף בעולם הזה, שנאמר ויפרץ האיש מאד מאד" (פרק י"ג הלכה ז').
ושמעתי ממו"ר רבינו הג"ר גרשון אדלשטיין זצוקללה"ה שלכאורה צריך ב יאור מנליה להרמב"ם שד בר זה שכתוב 'ויפרוץ האיש מאוד
מאוד', היה משום שעבד בכל כוחו, דילמא משום מצוות אחרות שהיו בידו.
ואמר שהרמב"ם למד כן מהפסוקים דהנה אחר שנאמר 'ויפרוץ האיש מאוד' וכו' , כתיב (ל"א א) "וישמע את דברי בני לבן לאמר ,
לקח יעקב את כל אשר לאבינו, ומאשר לאבינו עשה את כל הכבד הזה", והיינו שבני לבן היו תמהים על הצלחתו של יעקב וחשדוהו
שגנב מאביהם, וכתיב עוד (פסוק ב ') "וירא יעקב את פני לבן והנה איננו עמו כתמול שלשום", והיינו שגם הוא חושדו בזה, ובאמת
שיש להפליא על כך שלבן חשד בו שנתעשר ממנו, והרי לבן אמר מעיקרא (ל' כ"ז) "נחשתי ויברכני ד' בגללך" , ואם כן הכיר בזה
שהוא עצמו נתברך בזכות יעקב , וא ם כן הכי נמי שיעקב עצמו נתברך, אבל עכ"פ כך הוא המשך הפסוקים שלבן חשד בו גם כן ,
דכתיב עוד ( פסוק ד' ) "וישלח יעקב ויקרא לרחל וללאה השדה אל צאנו", וכתיב עוד ( פסוק ה' ) "ויאמר להן ראה אנכי את פני אביכן
כי איננו אלי כתמול שלשם וא-לקי אבי היה עמדי", והיינו שאמר להם שלבן חושד בו איך נתעשר כל כך ומסתמא גנב ממנו, וכתיב
עוד (פסוק ו') "ואתנה ידעתן כי בכל כחי עבדתי את אביכן", ולכאורה מהו המשך הדברים, וצריך לומר ש'אתנה ידעתן' את הסיבה
להצלחה משום שבכל כחי עבדתי את עבדתי, ומזה יצא להרמב"ם שנתעשר משום שעבד בכל כוחו , עכ"ד.
ו.
ומעשה באדם שלא נפקד בזש"ק ואמרו לו הרופאים שצריך לעשות טיפול שעולה שלש מאות אלף שקל, ועשיר א' אמר לו שיעשה,
והוא יפרע לו בתשלומים, וכך זכה לזש"ק, ועשה כן ארבע פעמים שלוה כסף ואותו עשיר היה פורע לו בתשלומי ם, אלא שאותו עשיר
מת קודם שפרע לו את כל החובות, ונשאר עם הרבה חובות, והלכו לכמה רבנים וכתבו מכתב לפנות לנדיבי עם לעזור לו לפרוע
חובותיו, ובאו גם לרבינו הגדול הג"ר גרשון אדלשטיין זצוקללה"ה, ואמר להם שהרי אותו עשיר אמר לו שיוציא הוצאות והוא יפרע,
ואם כן נתחייב מדין ערב, ויש לתבוע את היורשים.
[ויש לדון בזה שהרי אם ראובן אמר לשמעון בנה לך בית ואני אתן לך את ההוצאות, אין לחייב את ראובן מדין ערב, דזה לא חשיב
שהוציא הוצאות על פיו, שהרי הבית נשאר של ראובן, ואמנם הוציא כסף לבנות הבית אך קיבל במקום הבית כסף, והכל נשאר
אצלו, ולא חשיב הוציא הוצאות, ודמי' למש"כ הרשב"א ( בקידושין דף ח' ע"ב ), תנם ע"ג סלע לא חשיב ערב , וכמו אילו ראובן אמר
לשמעון הוצא שקלים וקנה דולרים ואני אשלם לך, דל"ש לערב כיון שאף שהוציא שקלים הרי קנה דולרים, ודמי ל'אמר לו הוצא מצד
זה של הבית והנח בצד זה', ושוב ראיתי בשו"ת מהרי"ל דיסקין (בחלק הפסקים אות רל "ב), שכתב נסתפקנו מי שאמר לחבירו קנה לך
חפץ זה, ואני אתן לך כך וכך, והלך וקנה, אם נתחייב הלה בכך ע"ש, והכי נמי כאן הרי הוציא את המעות לצורך רפואה לעצמו,
וחשיב כנתשמש לעצמו, ולא כהוציא מעות ולכאורה לא שייך כאן ערב].
ז.
ומו"ר מרן הג"ר גרשון אדלשטיין זצוקללה"ה, נסתפק בראובן שהלוה לשמעון, ושמעון ניזוק מלוי, ונמצא לוי חייב לשמעון חוב של
נזק, ושמעון חייב לראובן חוב של הלואה, ויש בזה שעבודא דר' נתן, האם יתן ממיטב כדין מזיק, או בינונית כדין בעל חוב, [כן שמעתי
מהגאון רבי יחזקאל לוי שליט"א], ואמר שנמצא ספק זה בתפארת יעקב (גיטין מ"ט), וע"ע בקצה"ח (סי' פ"ו ס"ק ב'), [ולכאורה אם
הוא שהשעבוד נשתעבד, הרי נתשעבד מיטב, אבל אם משום אפוכי מטרתא צ"ע].
ח.
עוד שמעתי מהג"ר איתמר גרבוז שליט"א, שכבוד חמיו מרן הג"ר גרשון אדלשטיין זצוקללה"ה, עשה סיום בערב פסח בבוקר, ואחר
כך רצה לאכול בצהריים ועשה סיום שנית, ונודע הדבר להחזו"א, ואמר שלא היה צריך לעשות עוד סיום, משום שאפשר לעשות
סעודת סיום כל ז' ימים, וכמו שמצינו במסכת מועד קטן (דף ט' ע"א), שעשו ז' ימים ימי שמחה, כשגמרו לבנות את בנין בית המקדש,
[והעירו על זה שאם כן יעשה סיום ערב ר"ח אב, ויהיה מותר בבשר ז' ימים].
ט.
ושמעתי מכבוד מו"ר מרן הגרי"ג אדלשטיין זצוקללה"ה, לדייק שבשמונה עשרה אמרינן "על הצדיקים ועל החסידים, ועל זקני שארית
עמך בית ישראל, ועל פליטת סופריהם, יהמו נא רחמיך ד' אלקינו, ותן שכר טוב לכל הבוטחים בשמך באמת".
ושכר הוא דבר שמגיע בדין, ורחמים הוא דבר שמגיע שלא מן הדין, אלא ממידת הרחמים, ונמצא שעל הצדיקים והחסידים וכו', אין
מבקשים שכר בדין, אלא רק מבקשים רחמים, ואילו 'על הבוטחים בשמך באמת', מבקשים שכר שהוא מגיע להם בדין , וכמו כן אנו
אומרים "אנו עמלים ומקבלים שכר", והיינו שעל מה שאנו עמלים, על זה מקבלים שכר שמגיע לנו בדין.
(zalmen747@gmail.com)
הפשוט בפשטותו כתב:שווה צפיה: נהגו ומשמשו הרב שמעון מרגלית.
https://www.kolhalashon.com/new/Media/P ... ang=Hebrew
.השוחט כתב:ט.
לא נתקלתי שהזכירו את זה. רבינו היה מתפלל במבטא החולם של בני ליטא, הנשמע אצלינו כציירי.
גם בברכות השופר וכדומה.
מן הסתם לא היה קשה לו לשנות, וידע שזה נשמע מוזר ותלוש, אבל סבר שגם בגכון דא זה בגדר מנהג אבות ואין לשנות.
.השוחט כתב:נחת מיוחדת איך נראה בחור בן עלייה בעת שכרותו...
דוב גרין כתב:.השוחט כתב:
ט.
לא נתקלתי שהזכירו את זה. רבינו היה מתפלל במבטא החולם של בני ליטא, הנשמע אצלינו כציירי.
גם בברכות השופר וכדומה.
מן הסתם לא היה קשה לו לשנות, וידע שזה נשמע מוזר ותלוש, אבל סבר שגם בגכון דא זה בגדר מנהג אבות ואין לשנות.
שאר בני ליטא שינו הברתם בבואם ארצה?
עזריאל ברגר כתב:מסתמא חלקם כן וחלקם לא...
קישורבעל התפארת כתב:עזריאל ברגר כתב:מסתמא חלקם כן וחלקם לא...
ראה במדובר בזה ב"ניגונים ליטאיים" בסוף, לגבי אחיו הג"ר יעקב זצ"ל.
(איני יודע לעשות קישור לשם)
עזריאל ברגר כתב:דוב גרין כתב:.השוחט כתב:
ט.
לא נתקלתי שהזכירו את זה. רבינו היה מתפלל במבטא החולם של בני ליטא, הנשמע אצלינו כציירי.
גם בברכות השופר וכדומה.
מן הסתם לא היה קשה לו לשנות, וידע שזה נשמע מוזר ותלוש, אבל סבר שגם בגכון דא זה בגדר מנהג אבות ואין לשנות.
שאר בני ליטא שינו הברתם בבואם ארצה?
מסתמא חלקם כן וחלקם לא...
.השוחט כתב:כ. מהספדו של הרב אי"ש גיזבורג
בהספד הגראי"ש גיזבורג שליט"א בישיבת שע"ת, סיפר בתוך הדברים.
א. התמדה. למרות שרבינו היה לכאורה מיקל בדרכי הלימוד, ללמוד בניחותא ולפי טבעו וכדומה, עם זאת היה מחמיר מאד בביטול תורה לעצמו ולאחרים. והיה תובע שצריך אדם להרגיל את עצמו להתחיל לחשוב בלימוד תיכף כשמתעורר משנתו. שאלוהו הרי זה לפני ברכת התורה ויש דעה שאסור להרהר אז בד"ת. אמר רבינו הרי זה מחלוקת, ולפי הצד שא"צ ברכה על הרהור הרי יש חיוב להרהר, וספק דאורייתא לחומרא. [כלומר גם אם ברכת התורה דאורייתא, והנידון ללמוד בלי ברכה"ת הוא ספק איסור תורה, גם הנידון אם מותר במצב מסויים להתבטל מדברי תורה הוא ספק איסור תורה]...
כדכד כתב:אין איסור ללמוד בלי ברכות התורה
באמונתו כתב:.השוחט כתב:כ. מהספדו של הרב אי"ש גיזבורג
. [כלומר גם אם ברכת התורה דאורייתא, והנידון ללמוד בלי ברכה"ת הוא ספק איסור תורה, גם הנידון אם מותר במצב מסויים להתבטל מדברי תורה הוא ספק איסור תורה]...
תודה רבה על העניינים הנפלאים, מפעימים ומעוררים!!
מקיימים אתם מצוות "אל תמנע טוב מבעליו" בהידור.
בסעיף א' יש להעיר, שלכאורה לפי החשבון ההוא, אשר ספק דאורייתא לחומרא, להלכה המסקנה אמורה להיות דווקא שב ואל תעשה עדיף, כי אם חייב מדאורייתא בהרהור בברכה, נמצא עובר בקום ועשה, ואם א"צ לברך בהרהור, מבטל בשב ואל תעשה, אלא לפי שגם אם חייב בברכה, נחלקו הפוסקים אם מדאורייתא א"ל, נמצא ספק ספיקא לחומרא היא בדאורייתא, לחומרא ר"ל להרהר דווקא בד"ת, שהלא ביטול תורה ודאי מדאורייתא, בעוד הברכה היא ספק דאורייתא בלבד, כנ"ל.
גם אפשר, שהעוסק בדברי תורה ללא ברכה, נחשב ג"כ כעובר בשב ואל תעשה, היות ואין עבירה ואיסור כזה, ללמוד ללא ברכה, אלא יש מצווה וחובה חיובית לברך.
מפורש בחינוך שציינתי ההיפך.באמונתו כתב:אמנם חידוש מצאנו בתשובת מרן החזו"א זצ"ל לגאון ר"ח קניבסקי, כמצורף פה, והוא אשר גם אם ברכת התורה היא מן התורה, האיסור של ללמוד ללא ברכה הוא מדרבנן:
באמונתו כתב:לא משמע הכי כלל.
חזור אל “משפחות סופרים וימות עולם”
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 127 אורחים