תלמיד חברים כתב:נתקשיתי בהבנת רש"י בדף היומי.
ניבה - כשאדם מדבר, מנענע שפתיו ורוח יוצא.
צ"ב מה השייכות לנענוע השפתיים, וכי נענוען יוצר רוח?
תלמיד חברים כתב:בפירוש הראשון משמע מרש"י שאין דרך גדי לברוח מפני האש, ובפירוש השני משמע שטבעו לברוח.
וצ"ב, האם נחלקו במציאות?
שמואל דוד כתב:ק״ק הרי דוד בעצמו שלח אותם, וצ״ע.
HaimL כתב:גם קשה, דהא רבי עקיבא נתפס עד"ת, ואמרינן טובא הלכות בשמו.
סגי נהור כתב:לכאורה יש לפרש האופן הראשון, שאין נפק"מ אם טבע הגדי לברוח, שהרי כך היה המעשה, שלא ברח, והראיה שנשרף. אלא שבאדם האשמה במקרה כזה מוטלת עליו, היה לו לברוח ומפני מה לא ברח, וזה אינו שייך בגדי שאין לו דעת. וזהו שכתב רש"י "בגדי אין לומר שהיה לו לברוח שהרי אין בו דעת".
ואיכא דאמרי שאעפ"כ אין לחייב את בעל האש על שריפת גדי שנהג שלא כטבעו (ע"ד רוח שאינה מצויה). אבל על טבע הגדי לא נחלקו.
כ"ז מסברא בעלמא ולא עיינתי כלל.
י. אברהם כתב:תלמיד חברים כתב:בפירוש הראשון משמע מרש"י שאין דרך גדי לברוח מפני האש, ובפירוש השני משמע שטבעו לברוח.
וצ"ב, האם נחלקו במציאות?
הטעם שאומרים שאין מחלוקת במציאות הוא משום דאמרינן 'ניחזי אנן' (וכל' הירושלמי 'דברי שאפשר לעמוד עליו חכמים חלוקין עליו'), משא"כ בשאלה מהו דרך רוב בהמות או בני אדם, דא"א לברר שייך מחלוקת, עי' בתוס' סוכה דף י"ט סוף ע"ב ובשד' חמד מערכת המ"ם אות קסה.
תלמיד חברים כתב:סגי נהור כתב:לכאורה יש לפרש האופן הראשון, שאין נפק"מ אם טבע הגדי לברוח (שפיר אפשר לומר שטבעו לברוח אבל אין בזה נפק"מ), שהרי כך היה המעשה, שלא ברח, והראיה שנשרף. אלא שבאדם האשמה במקרה כזה מוטלת עליו, שהיה לו לברוח ומפני מה לא ברח, וזה אינו שייך בגדי שאין לו דעת. וזהו שכתב רש"י "בגדי אין לומר שהיה לו לברוח שהרי אין בו דעת".
ואיכא דאמרי שאעפ"כ אין לחייב את בעל האש על שריפת גדי שנהג שלא כטבעו (ע"ד רוח שאינה מצויה). אבל על טבע הגדי לא נחלקו.
כ"ז מסברא בעלמא ולא עיינתי כלל.
במחילה, אתה סותר את עצמך, כי גם לפי פירושך יש ב' דרכים ברש"י מה טבע הגדי.
י. אברהם כתב:וכשיודעים טעם הדבר אין שואלים (לדוגמא) האיך פליגי תנאי אי בניסן נברא העולם אי בתשרי הרי זה מח' במציאות!
י. אברהם כתב:אמת שכמה אחרונים לא ידעו מהתוס' הנ"ל.
י. אברהם כתב:ז"ל התוס' שם: ואין שייך לומר ניחזי אנן, דאין כל הפרות שוות. (וכ"כ בר"ש משאנץ מקואות פ"ב מ"י).
י. אברהם כתב:אמת שכמה אחרונים לא ידעו מהתוס' הנ"ל.
ומה לעשות שהרבה לומדים לא חשבו מעולם מאי טעמא לא אמרינן מח' במציאות, ולכן שואלים בכל מקום. וכשיודעים טעם הדבר אין שואלים (לדוגמא) האיך פליגי תנאי אי בניסן נברא העולם אי בתשרי הרי זה מח' במציאות!
י. אברהם כתב:יהי לך אשר לך.
תוכל לציין מקומו של דברי הזוה"ק ששניהם אמת כי זה בחסד וזה בגבורה?
י. אברהם כתב:בקצרה, זה לא כתוב בזוה"ק.
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 20 אורחים